Længst oppe mod nord-
-efter tre mørke vintermåneder...
...venter en hel verden...
...på et startskud.
Forårets solskin.
Søstjernerne er de første til at reagere.
De skynder sig op på det højeste punkt.
De fornemmer ændringer I vandet med spidsen af deres fødder...
...og lægger deres æg.
Det eneste, man ser af søpølserne, er deres munde-
-men nu kommer de frem.
De samler så mange søstjerneæg, som de kan.
Og det er temmelig mange, når man har ti arme.
Nu stiger søfjer op for at få deres andel.
Her må organismerne tage, hvad de kan, af det årlige festmåltid.
For lyset har også igangsat den største forvandling af dem alle.
Brunalgen kelp stiger op mod overfladen-
-ved hjælp af dens luftfyldte blærer.
Snart er der vokset en undersøisk skov frem.
Den vrimler med alle mulige slags livsformer.
Dette grønne hav er rigt på liv-
- men konkurrencen er også hårdere end I andre dele af oceanerne.
DET GRØNNE HAV
Afrikas sydligste spids.
Her mødes to store oceaner.
Med næring fra havstrømmene I det lavere vand-
-vokser der frugtbare kelpskove.
Næsten usynlig bortset fra den pulserende sifon, den ånder gennem.
Det er en blæksprutte, som venter på, at et bytte nærmer sig.
En krabbe kan bruges.
Blæksprutten sætter efter den.
Og så lægger den sig tålmodigt I baghold.
Men blæksprutten deler havet ved Sydafrika med mange andre rovdyr.
Pelssæler.
Og hajer.
De æder alle sammen blæksprutte.
Hvis de kan få fat på en.
De stribede rødhajer er eksperter I...
...at jage I underskoven.
Det er på tide at fordufte.
Men de hårdhudede hajer er små nok til at kunne nå ind mellem sprækker.
Blæksprutten giver ikke op.
Hun stikker en tentakel ind I hajens gæller.
Det forhindrer hajen I at ånde.
Den må slippe sit tag.
På åbent vand uden beskyttelse-
- gør blæksprutten noget ganske utroligt.
Det er aldrig blevet filmet før.
Hun camouflerer sig...
...bag en rustning af skaller.
Hun skjuler sig, hvor alle kan se hende.
Hajen kan mærke byttet.
Men skallerne forvirrer den.
I en skov fuld af sultne dyr-
- overlever blæksprutten takket være list.
Der er skove af kelp I alle Jordens årstidsprægede have.
Især I Stillehavet ud for Nordamerika.
Her vokser verdens største kelp I store skove-
- der strækker sig hundredvis af kilometer.
Nogle steder bliver det enorme løv op til 60 meter højt.
Krattet, som det danner, er fyldt med liv.
Konkurrencen om plads og føde er intens.
Det er en udfordring for garibaldifisken.
Han passer sin plet af tang, der er fuld af små organismer, som han æder.
Som det gælder for de fleste bønder, er hans arbejde aldrig slut.
Han fjerner snegle og andre dyr, der æder af hans alger.
Uanset hvor store de er.
Han må tage sig af al muligt slags utøj.
Dette er måske den værste. Søpindsvin som kan skrabe alle alger af en sten.
Dets pigge er sylespidse.
Garibaldifisken må på en eller måde få den væk.
Men problemet med søpindsvin er...
...at der hele tiden kommer flere.
Når aftenen falder på, og det bliver mørkt, må han stoppe.
Han må ikke blot hvile sig. Han må gemme sig.
Om natten strejfer rovdyrene rundt I skoven.
En elrokke. Den kan bedøve sit bytte med et elektrisk stød på 45 volt.
Mens garibaldifisken skjuler sig-
-kan søpindsvinet æde uforstyrret.
Lyset vender tilbage...
...og igen er hans tanggård blevet invaderet.
Ligesom græshopper kan søpindsvin angribe I en sværm.
Det kan være katastrofalt for både garibaldifisken og for kelpskoven.
Al plantevækst er nu under angreb.
Søpindsvinene arbejder sig gennem skoven, mens de æder kelpen-
-og efterlader sig et øde landskab.
Hæren af søpindsvin har fældet mange kelpskove nær Nordamerika.
Men hjælpen er på vej.
Havoddere.
Alle andre odderarter opholder sig noget af tiden på land.
Men havoddere forlader sjældent vandet.
Den nyfødte unge er ikke specielt god til at svømme-
- så dens mor bruger timer på at pleje dens pels, så den flyder bedre.
Men for at kunne give ungen mælk og holde sig selv varm-
- må hun æde, hvad der svarer til 30% af sin vægt, hver eneste dag.
Det gør hun ved at æde skaldyr.
Og søpindsvin er en af havodderens livretter.
Før I tiden blev havoddere jaget intensivt for deres pels-
-og de var tæt på udryddelse.
Kelpskovene blev afløst af søpindsvinenes øde landskaber.
I dag er havodderen fredet.
Deres antal øges langsomt, og samtidig vender kelpskovene tilbage.
I nogle afsidesliggende egne er havodderne så talrige-
-at de samler sig I store klynger.
Det er ikke blevet set I over 100 år.
I Australiens solbeskinnede vand-
- er kelpen erstattet af havets eneste blomstrende planter.
Havgræs.
De største af de undersøiske græssletter-
- strækker sig over 8.000 kvadratkilometer.
Overalt I troperne patruljeres de af tigerhajer.
De kan blive fem meter lange.
Og de har kraftige, knusende gab.
De jager grønne havskildpadder.
Skildpadderne lever næsten udelukkende af havgræs.
En enkelt skildpadde kan fortære næsten to kilo om dagen.
Men de kan aldrig slappe af.
En fornuftig skildpadde holder sig langt borte fra hajer.
Ved at tvinge skildpadderne til at bevæge sig-
- sørger hajerne for at havgræsset aldrig overgræsses.
Og det gavner os alle.
En plet havgræs kan optage og lagre 35 gange så meget kuldioxid-
- som et tilsvarende område I en regnskov.
Havgræsset og hajerne er overraskende allierede-
-I kampen mod et varmere klima.
Kampen for overlevelse kan have vidtrækkende konsekvenser.
En gang om året gennemgår et område ud for Australien en forvandling.
Omkring vinterens første fuldmåne-
-dukker en hær op.
Edderkoppekrabber.
I et år har de søgt føde på dybere vand.
Nu marcherer de over havgræssletten.
Der er hundredtusindvis af dem.
De kravler hen over hinanden.
De danner store dynger...
...som strækker sig næsten 100 meter.
De leder ikke efter en mage og lægger ikke æg.
De kommer hertil for at vokse.
Som alle andre krabber er de dækket af et hårdt, ufleksibelt skjold.
For at vokse må de bryde ud af skjoldet.
Et blødt skjold, der har udviklet sig indenunder, kan nu folde sig ud.
Det tager flere dage for det nye skjold at blive hårdt.
Dens ben er så bløde, at de ikke fungerer ordentligt.
Krabben er ubeskyttet og I stor fare.
En pilrokke.
Den er enorm, cirka fire meter lang.
Den vil have en blød krabbe, som er nemmere at æde.
Krabberne prøver at holde sammen.
Men rokken får dem til at spredes.
En krabbe, som nyligt har skiftet skjold, er for svag til at følge med.
Det sikreste sted er midt I dyngen.
Det er derfor, de har samlet sig her.
Det er sikrere at være mange.
De fleste krabber undslipper.
I løbet af nogle dage er de klar til at vende tilbage til dybet-
- og genoptage deres ensomme vandring efter føde.
Dette er ikke en kirkegård.
Det er tegn på, at 100.000 krabber succesfuldt har skiftet skjold.
I Sydaustraliens grønne hav-
- er der særligt mange af den slags forsamlinger.
Men de fleste dyr kommer hertil af en hel anden årsag.
Formering.
En Sepia apama. Det er den største sepialignende blæksprutte.
De lever kun et eller to år.
Når den australske sommer går på held-
-har de en sidste ting, de skal gøre.
De skal finde en mage.
Men der er over 100.000 hanner-
- som konkurrerer om hunnerne I denne ene bugt.
Iblandt dem er der en sand kæmpe.
Han vejer nok ti kilo.
Hans hud skifter farve.
Sådan kommunikerer sepialignende blæksprutter.
Denne mindre han kan umuligt besejre ham.
Ved sin side har kæmpen en hun-
-som netop har parret sig med ham.
Men der er stadig interesserede rivaler.
Man kunne tro, at en lille han ikke har en chance.
Hunnen har nu en hvid stribe på den side, som er tættest på kæmpen.
Det signalerer, at hun ikke længere ønsker at parre sig med ham.
Mere opmuntring behøver den lille han ikke.
Han må anvende list.
Han nedtoner sine farver-
-og folder armene.
Han er tilstrækkelig lille til at ligne en hun.
Kæmpen lader sig narre.
Den lille han viser nu en hvid stribe-
- præcist som en hun for at afvise hans tilnærmelser.
Han lægger sig ved siden af hende.
De parrer sig.
Ved at parre sig med flere partnere...
...sikrer hunnen en større genetisk variation for sit afkom.
Den snedige han forsvinder. Hans sidste handling er fuldført.
Selv blandt de største sepialignende blæksprutter...
...er det ikke alt, der afhænger af størrelsen.
Andre hanner på de grønne græsmarker-
-tager større ansvar for deres unger.
En løvpjaltefisk.
Dette er en han. Han bærer på en værdifuld last.
Under parringen med en hun-
- fastgjorde han æggene til sin underside.
Nu svømmer han bort fra krattet af havgræs.
Han er på vej mod mere åbent vand-
- hvor hans camouflage er mindre effektiv.
Og herude er der mange rovdyr.
Det er dette, fædrene risikerer deres liv for.
Tætte skyer af bittesmå rejer.
Pungrejer.
Det er løvpjaltefiskens livret.
Flere løvpjaltefisk lokkes til.
Til sidst er det tid for ynglen at slide sig løs.
Men der er vokset alger hen over æggene.
Og der er fare for, at det kvæler dem.
Trods det titter ungerne frem.
Æggene klækker uden problemer.
Fædrene vender tilbage til kelpen, hvor de er så godt som usynlige.
Deres unger bliver herude.
De vokser hurtigt omgivet af den ideelle føde.
Et stort antal af oceanernes fisk begynder deres liv I det grønne hav.
Nogle af de mest artsrige områder er mangroveskovene.
De vokser langs kysten I troperne-
- og danner en naturlig barriere mellem land og hav.
De hører til blandt verdens mest frugtbare skove.
Deres krogede luftrødder giver dem godt fodfæste under vandet.
Der er rigelig føde til små fiskeunger.
De sammenfiltrede rødder beskytter dem mod større fisk og andre rovdyr.
Men I Nordaustralien, når tidevandet trækker sig tilbage...
...må de små fisk forlade deres ly.
Nu er de sårbare.
Det er det grønne havs farligste snigmorder.
Søknæleren Lysiosquillina maculata.
Hannen er næsten 40 centimeter.
Han jager ikke bare for sin egen skyld.
Han samler føde til sin mage.
Hun kan have været hans partner I 20 år.
Han bringer al hendes føde.
Hun bruger I stedet sin energi på sine æg.
I en verden med så meget føde virker det som en fornuftig strategi.
Men det er også risikabelt.
Hvis hannen forsvinder, sulter hun ihjel.
Noget har fanget hannens opmærksomhed.
En uimodståelig lugt, måske-
-eller en fjern kalden.
Uanset årsagen forlader hannen sin hule og sin livspartner.
Et endnu større hul.
Hunner, der har mistet deres mage, ser ud til at udsende nødsignaler-
-for at lokke en ny han til sig.
En større hun producerer flere æg-
- så hvis han parrer sig med hende, får han mere afkom.
Men utroskab har en pris.
En større mage kræver mere føde.
Jo mere frugtbart havet er, jo større er konkurrencen.
I et af de grønne have er der flere livsformer-
-end I alle de andre tilsammen.
I modsætning til mangroveskovene og havgræssletterne-
- ligger dette område på åbent hav og opstår sporadisk.
Det er ikke planter med rødder, der farver havet grønt.
Det er skyer af flydende planter.
Millioner af mikroskopisk planteplankton breder sig.
Der er så meget, at det er grundlaget for et af de allerstørste ædegilder.
I Stillehavet ved USA's kyst-
- skynder hundredvis af delfiner sig til festmåltidet.
De er ikke de eneste.
Søløver er også på vej.
De er på vej til Monterey Bay I Californien.
Her har algeopblomstringen ført til en eksplosion af planktonædere.
Ansjoser.
Millioner af dem.
Delfinerne tvinger ansjoserne op til overfladen.
Havfugle og søløver står på spring, når ansjoserne dukker op.
Det er et kapløb, før andre dyr dukker op.
Pukkelhvaler.
I hundredvis.
Hver gang de kaster sig op, får de over 100 kilo fisk.
De tager den største andel af et af verdens største festmåltider.
Plankton er livsvigtig for næsten alt liv I havet.
Det er det grønne hav, ikke det blå...
...som er grundlaget for næsten alt liv I verdens have.
NED I DYBET
For at filme de undersøiske skove og de mærkværdige dyr, der bor der-
- har vi udviklet en mængde specialiseret kameraudstyr.
En stor kuppel, der filmer både over og under vandet.
Og avancerede "time-lapse" -kameraer-
- som øger tidens hastighed og viser livet på havbunden.
Men af alle de skabninger, der bor I skovene-
- var det et dyr ved Kap Det Gode Håb, som var den sværeste udfordring.
Biologen Craig Foster er fascineret-
- af en af skovens mest gådefulde beboere: Den ottearmede blæksprutte.
Der er næsten 100 hajarter I havet her-
- men det afskrækker ikke Craig, som har svømmet her hver dag I seks år.
Dette lille, ovale hul viser, at den blev dræbt af en blæksprutte.
Og hvis man kigger godt efter, kan man finde dem I nærheden.
Craig har oplevet blæksprutternes adfærd-
- og vil dele sine opdagelser med kameramanden Roger Horrocks.
Roger falder straks for deres stærke personligheder.
Det er fantastisk at se, hvor individuelle de er.
Blæksprutterne opfører sig forskelligt.
Nogle er meget sky, andre er meget dristige.
De er forskellige, og det får mig til at synes om dem.
Efter flere ugers optagelser-
- møder de en blæksprutte, som ikke er bange for kameraet-
-og endda er villig til at optræde.
Hun svømmede direkte ind under kameraet og gennem mine ben.
Det var fantastisk.
Hun accepterede os begge meget hurtigt-
- så det lykkedes os at filme hende meget tæt på.
Jeg har observeret den I måneder. Den opfører sig helt naturligt.
Det er så fantastisk.
Nogle måneder senere lykkes det dem at filme deres stjerne på jagt.
Og de opdager konsekvensen ved at dele skoven med andre rovdyr.
En stribet rødhaj.
I forhold til størrelsen er de langt mere aggressive end hvidhajen.
Ved den mindste lugt styrer de mod blæksprutten som missiler.
Hajen fik fat I blæksprutten, og jeg gik ud fra, at løbet var kørt.
Efter at have filmet hende så længe var det hårdt at se angrebet.
Men til deres store forundring kæmper hun imod.
Vi så, hvordan hun stak sine tentakler ind I dens gæller.
Hajen kunne ikke ånde, så det lykkedes hende at flygte.
Det var en meget intens oplevelse at overvære det.
De er lettede over, at hun slap fri.
Men de bliver endnu mere forbavsede over hendes næste trick.
Den løfter sine arme og ben over hovedet-
-og trækker samtidig skaller til sig.
Den byggede et utroligt panser.
Hajen kom bagfra og kunne lugte noget.
Han kan ikke se en blæksprutte, men et mærkeligt skjold.
Han puffede til blæksprutten.
Det var utroligt at se den overliste hajen-
- ved hjælp af sit panser og sine kundskaber. Det var mageløst.
Hun er en rockstjerne.
Takket være Craig og Roger-
- ved forskerne nu mere om blæksprutternes adfærd.
Hvad mere vil vi finde, når vi udforsker-
-de fascinerende undersøiske skove?
Næste gang skal vi træffe de dyr, der lever, hvor to verdener mødes-
- og se, hvordan de håndterer livet ved de evigt foranderlige kyster.
Linda Bang Sørensen www.btistudios.com